Kom igen!
Veva ner rutan, sir.
Vänta lite.
- Jag är blind. - Veva ner rutan, tack.
- Ta det lugnt och berätta vad som hänt? - Jag är blind.
Det är som nåt har täckt mina ögon. Jag gjorde inget.
- Det är nog nerverna. - Ringer nån ambulansen?
Ta mig bara till min lägenhet. Min fru kan hjälpa mig.
- Jag kan köra honom. - Är du säker?
Ja, självklart. Vi måste få bort honom ifrån vägen.
Jag ska hjälpa dig till andra sidan.
- Det är bara en blind kille. - Försiktigt. Han kan inte se.
Han är blind.
Försiktigt. Ge mig din hand. Lugnt och försiktigt.
- Du kan höra mig, eller hur? - Ja.
Säg till om det är nåt du behöver. Du är hemma på nolltid.
- Några frågor? - Varför rör vi oss inte?
Det är rött ljus.
Svensk text: SSG - SweSUB Group © FRiEND och Taffi.
www.SweSUB.nu - Synliga texter -
Det rör sig som partiklar. Som ett ljus skiner över ett vitt hav.
- Det känns som att jag simmar i mjölk. - Verkligen?
Jag har aldrig hört en blind säga att de ser vitt. Det är alltid svart.
- Motsatsen till vitt. Så det är ju bra. - Jag antar det.
Klart att det är. Ingen riktig blindhet. Det kom för fort. Blindhet är långsamt.
Det du har är nåt psykosomatiskt. Nåt med nerverna.
Är det hit vi ska?
Du kan väl hoppa av här.
Gå till trottoarkanten.
Du fixar det. Gå till vänster.
Hjälp!
- Hjälp! - Oroa dig inte. Jag har dig.
- Är allt bra? - Ja.
Är det den här byggnaden? Det är fint. - Han är blind. Kan inte se.
Sätt din hand på... Du kommer väl ihåg trappor?
- Vilken våning? Jag tar det. - Fjortonde.
Vad har du för problem? Vad är du oroad över?
- Inget ovanligt. - Några andra symtom?
Nej, mitt liv är normalt nu.
Inget som stör dig?
Jag är hemma nu, älskling.
- Tack för allt. - Snyggt ställe.
- Designade din fru det här? - Nej, men lyssna...
- Tack för allt. Det är bra nu... - Vill du att jag ska ta hand om dig-
-tills din fru kommer hem? - Nej...
- Det hade fått mig att må bättre. - Jag mår bra. Tack.
- Är du säker? Ska jag inte stanna? - Nej, tack.
Tack så hemskt mycket.
Strålande!
Jag som gillade den så mycket.
Kunde du inte städa upp innan du lade dig ner?
Lyssnar du ens på mig? Jag är inte din hushållerska.
Du blöder. Är allt bra?
Jag är blind.
Ögonläkare. Känner vi nån ögonläkare?
- Vi åker till sjukhuset. - Aldrig, vi får vänta i timmar.
Vi åker till en specialist.
- Jag dör hellre än att vara så här. - Tyst. Du förvirrar mig.
Förlåt mig.
- Älskling? Så? - Så, vadå?
- Kan du se nåt överhuvudtaget? - Jag ser ingenting.
Försök mera. Var är bilnycklarna?
Ta dina nycklar. Du kan leta sen.
Taxi!
- Är du säker på att du letade överallt? - Jag är säker.
Det är inget fel på mina ögon.
Vad är det för en människa som tar från en blind man?
Han borde bli blind.
Ni kan följa med mig nu.
Ursäkta mig, men jag har väntat här i över en timma.
- Ledsen, doktorn är upptagen. - Min tid var klockan sex-
-och nu är den sju. - Vi återkommer till er strax.
Fröken, låt dem gå in. Han är svagare än oss.
Inget. Inget på dina linser, och inget på näthinnan.
- Nån bara släckte lamporna? - Nej, mer som att alla lampor tändes.
- Dina ögon är perfekta. - Det var ju det jag sa.
Förutom att jag inte kan se nåt.
Om det är sant så måste vi göra fler tester, och det kan vi inte idag.
Om det är sant? Tror du att jag ljuger?
Inte alls, men jag har aldrig varit med om nåt liknande tidigare.
- Skriver du ett recept? - Det är en anvisning till sjukhuset.
Jag vet hur man tar sig dit, jag behöver ingen anvisning.
Det är för personalen. Så de vet vad de ska göra när ni kommer.
- Var det allt? - Tills vidare. Det kommer att bli bra.
Vi ska ta reda på vad det är. Det finns inget mer vi kan göra just nu.
Er signatur här. - Ursäkta mig, inte du. Han.
Från mig?
- Parkeringsbiljett? - Vi har ingen bil.
Vad håller du på med?
Vad var det där?
Minns du den här killen? Krabban?
Sådär. Jag ska testa den först.
- Vilken föredrar du av de här? - Den andra.
- Den här? Är du säker? - Ja.
Okej, sätt på dig glasögonen.
Den här är till dig. Visa mamma. Duktig kille.
Jag vill att du tar de här dropparna i minst fem dagar.
- Ska jag behålla glasögonen på? - Vill du att jag ska tvinga dig?
Jag tvingar dig att ha glasögonen på såvida du inte badar eller sover.
Jag ska försöka imorgon.
Jag ville bara ha din åsikt om ett märkligt fall jag hade idag.
Det verkar just nu att det är vad vi kallar en Amaurosis.
- Som är en slags... - Förlåt mig.
Vill du höra det eller inte?
Med en Amaurosis blir allt svart. Men för honom blev det vitt.
- Hur vet du vad han såg? - Det vet jag inte.
Jag får väl lita på honom.
Det kan vara nåt neurologiskt. Nåt vi kallar Agnosi.
Vilket gör att du inte känner igen kända objekt.
- Agnosi? - Precis.
Som till exempel att en man ser en gaffel och säger-
-"Vad är det här? Jag har aldrig sett något liknande."
Är det relaterat till agnosticism?
- På vilket sätt då? - Agnosi, agnosticism...
- Etymologiskt talat? - Ja. Tog du inte latinlektioner?
Det är faktiskt grekiska.
Jag tror det har med ignorans att göra, eller brist på tro.
Det finns en massa bedömningar av det ordet.
Bry dig inte.
Vill du ha mer vin?
- Nej, men är du säkert på att du vill? - Ja!
- Jag går och lägger mig. - Okej.
Vänta lite.
- Vad skulle jag fråga dig? Hur mår du? - Nåt om middag?
Nej.
- Sjukdomar? - Nej. Det är en fin tröja.
Tack. Jag kan inte hjälpa dig. Ledsen.
Okej. Godnatt. Jag är ledsen. Jag är lite distraherad.
Ställer du alarmet en halvtimma tidigare? Jag måste ringa några tidiga samtal.
- Ja, självklart. Godnatt. - Godnatt. Tack för desserten.
- Det var Tiramisu. - Ja, Tiramisu.
Vad är den stora hemligheten?
- Vad gömmer du dig ifrån? - Idioter som dig.
Det blir 11 jämt.
Tack.
Taxi!
Hej. Hotel Emiliano, tack.
Har du tiden?
Du har fortfarande 20 minuter på dig.
- Hej. - Hej.
Din kille sa att du kan bli sen. Du är vacker. Trevligt att träffas.
Jag kan inte ta av glasögonen.
- Menar du allvar? - Läkarens order.
- Jaså? - Jag kan ringa en annan tjej.
Jävlar!
Det var vilt.
Jag menar det. Riktigt knäppt.
Jag ser fortfarande bara vitt.
- Ring bara på klockan. - Jag har gjort det.
- Kan jag hjälpa er? - Han säger att han är din man.
- Han kan inte se. - Jag skiter i vad han har gjort!
- Du kan vända dig om bara... - Öppna dörrjäveln bara!
- Jag känner inte den här mannen! - Släpp in mig!
Ut med dig! Din jävel!
- Tack så mycket! - Lugnt och försiktigt.
Kom, vi går! Jag skaffar hjälp åt dig.
- Vänta här! Jag skaffar hjälp! - Du förstår inte? Jag kan inte se!
Herregud! Jag behöver vakter till 18, omgående!
Hej! Vad är fel?
Jag tar din väska.
- Var är dina kläder? - Herregud!
- Lugna dig. - Jag känner henne.
Knuffas inte!
- Håll käften för fan! - Ta bort dina händer!
- Var är min klänning? - Den är här.
Jag måste ringa mina föräldrar.
- Du är uppe innan alarmet. - Ja.
- Godmorgon. - Jag tvivlar på att den blir så god.
Vad är det?
Jag kan inte se.
Jag måste blivit smittad av patienten jag undersökte igår.
Det är omöjligt. Låt mig få se.
Jag ser inget. Ingen blir blind så där.
Det finns åtminstone två av oss nu. Nej! Gud, du rörde det! Nej, jag...
Det är smittsamt! Det är det! Det smittar!
- Jag fick det av honom! Det smittar! - Jag ska inte bli sjuk. Jag lovar.
- Jag låg i samma säng som dig inatt! - Det är lungt. Vi tar hand om det.
- Jag är så ledsen. - Det är bra.
- Vad är klockan? - Nästan halv nio.
Vi ringer sjukhuset.
Utan synliga tecken på trauma. Utan ursäktande symptom-
-barrikaderar jag inte gatorna.
Okej, vi ses snart. Inga problem.
Det är en risk jag kan ta.
- Vad är problemet? - En blind pojke.
Hej, grabben! Det är okej. Allt är bra. Var inte nervös.
Hjälp mig! Hjälp mig, nån?
Jag kan inte se!
Socialdepartementet. Det är lite tidigt.
Jag föreslår att du ringer nån gång efter nio.
Godmorgon, chefen. Några konstiga samtal har inkommit.
Han var här vid sex tror jag. Eller halv sju.
Vem var här mer? Väntrummet var fullsatt, minns jag.
Jag har alla nummer här. Vill du att jag ska...
Jag måste be dig att stänga affären och följa med oss så fort som möjligt.
Kan jag få journalerna, tack?
- De är här när som helst. - Just därför ska du slappna av.
Jag tar hand om allt vi stöter på.
Okej, jag klarar mig. Behöver jag nåt så får de ringa. Eller så ringer jag själv.
De kan inte hålla isär oss för länge.
- Kommer du? - Jag är bakom dig.
- Lås inte ute dig själv nu. - Var inte orolig, jag har nycklarna.
- Godmorgon, sir. - Godmorgon.
- Var vänlig och gå till fordonet. - Har du nån mobiltelefon, sir?
Lägg den i väskan, tack.
- Varför? - Tack. Den här vägen.
- Jag har den, tack. - Den här vägen.
Tack.
Nej, stig ner, frun. Jag ber dig stiga ner!
Mina order är att bara ta mannen. Fordonet är bara till för smittade.
Då måste du ta med mig, för jag blev precis blind.
Visst, som du vill.
Lystring!
Regeringen beklagar att de är tvungna att med nödvändighet utöva-
-vad de antog vara deras plikt att skydda befolkningen med alla medel.
Vi är i en krissituation. En blindhetsepidemi-
-känd som "Den vita sjukan." Vi förlitar oss...
-på hela befolkningens anda och sam- arbete för att hejda framtida smittor.
Beslutet att temporärt sätta de infekterade i karantän-
-togs inte utan noggrant övervägande.
Var så säkra på att isoleringen som ni hittar er själva i representerar-
-utan några personliga överväganden en handling av solidaritet mot nationen.
Du kommer aldrig att tro på vart de förde oss.
Låt mig gissa, den här killens röst driver mig redan till vansinne.
- Var glad att du inte kan se det. - Är det en video? Det är skrämmande.
Får en att ifrågasätta vad för idiot som visar en video i en karantän för blinda.
Varje avdelning är utrustad med en telefon för kommunikation med utsidan.
Telefonen är endast till för nödlägen.
Vi måste få dig härifrån. Jag ska säga till dem att du kan se.
- Nej. De kommer aldrig att tro på det. - Jag vill att du åker hem. Åk hem.
- Jag vet att du tror du måste säga det. - Det är vad jag vill.
- Jag vill det. - Okej.
Det är ändå försent nu.
- Vi bör inte berätta att jag kan se. - Du har rätt.
Med den andan av samarbete i tankarna-
-ber vi alla att lyssna på följande enkla instruktioner.
- Är ni med mig? - Upprepa...
Nummer ett: Varje patient skall välja sin egen säng.
- Det är en korridor. - Nummer två:
Varje avdelning skall välja en kapten, eller en "Avdelningsrepresentant"...
...för kommunikationen med världen utanför...
Fyra? Tre?
Rad två, nummer tre.
Fem.
- Hur många avdelningar finns det? - Det finns två till på den här våningen-
-och en på våningen under för folk som... - Hur vet du det?
Vi utforskade lite innan du kom hit. Vi tog den här, det är närmst ingången-
-där maten kommer in. - Det är nån som tänker.
Det är skitstöveln som bär ansvaret för allt det här.
- Hade jag sett, skulle jag döda honom. - Han stal min bil.
- Va? Menar du allvar? - Ja, för fan!
- Hade jag inte stannat för att... - Jag tar ett annat rum-
-så långt ifrån den jäveln som möjligt. Jäveln som stjäl av en blind man...
- De slåss, älskling! - Sluta nu! Sluta med det!
- Sluta! Sluta med det här! - Här.
Sluta, ni uppträder som småungar!
Sluta! Snälla!
Vi är tydligen helt själva här. Vi är själva nu!
Vill ni få det till ett helvete här så är ni på rätt väg.
- Han stal min bil. - Spelar ingen roll.
- Vad ska du med den till? - Han stal min syn!
Se här, doktorn, eller vem fan du är!
Vi är alla lika här, inte sant? Ingen är vald än.
- Börja inte beordra folk med den tonen. - Jag beordrar ingen, jag bad dig att...
Jag ber dig bara att lämna den här mannen i fred.
Var bara beredda på att jag inte svarar så bra på den rösten...
...med auktoritet. Det jag svara på, ifall ni undrar-
-är smicker... och folk som gör det jag säger.
Kan alla damer blunda? Jag ska ta av mig kläderna nu...
...och prova sängen här. Nummer tre.
Känns det bra? Behöver du nåt inatt så finns jag här.
Jag måste gå och kissa.
Dörröppning. Försök att komma ihåg vägen.
Hur många dörrar, trappsteg. Jag räknade dem när jag kom hit.
Och rakt.
- Sluta. - Dörröppning. Högersväng.
Tror jag.
Rakt.
En dörröppning till.
Vad hände?
- Vad har du för skor, slyna? - Var är skadan?
- Här? - Fan!
- Slynjäveln stack hälen i mig. - Jag snubblade. Och passa din tunga.
- Jag måste kissa! - Håll dig lite till.
Alla stannar kvar. Vi är snart tillbaka.
Jag måste verkligen kissa!
En bit skinn eller nåt.
Jag hittade några diskhanddukar, men jag vet inte om de är rena.
Håll tryck på den.
- Den är för smutsig, tror jag. - Det blöder verkligen.
Vad har du på dig? Ge mig din skjorta. Snabbt.
Tacka Gud för att vi har en riktig doktor här. Ärligt.
- Jag bara fånade mig lite. - Slappna av.
- Låt mig... - Försiktigt!
Låt mig göra det.
Den är dyr.
Min dyra skjorta.
En gång...
Två gånger... Tre gånger.
- Det är bra. - Bra det.
Jag är rädd för att det blir infekterat.
Förvånar mig inte. Allt smuts från gatan på den där skon.
Vad är klockan?
Halv två.
Du kan inte ta ansvar för alla.
Du måste sova.
- Är du rädd för att stänga ögonen? - Nej. Jag är rädd för att öppna dem.
Rädd för att jag blir blind i sömnen.
Jag tar en promenad.
Öppnar porten. Kör fram till dörren.
Stänger porten.
Öppnar.
Endast infekterade har tillstånd att vara innanför dörrarna.
Väl inne, följer ni korridoren till avdelningarna. Gå nu.
Fyra, tre, två, ett.
Fem, fyra, tre, två, ett.
Hallå? Nån som kan höra oss? Dörr.
Hallå?
- Vakna, älskling. Nytt folk. - Hur många?
- Har ni lediga sängar härinne? - Ja, det borde vi ha. Hur många är ni?
Vi vet inte.
Ni kanske kan räkna in. En och en, och presentera er själva.
- Jag är nummer ett. En polis. - Jag är nummer två. Taxiförare.
Nummer tre. Apotekare.
Fyra. Jag är hotellbiträde.
Fem. Ekonomisk rådgivare.
Det är min fru!
- Älskling? - Det är jag.
- Var är du? - Här.
Var är du?
Här. Säg nåt.
Här.
- Fortsätt prata. - Här.
Underbart!
- Är min mamma här? - Oroa dig inte, hon kommer.
Lägg av!
Det är dem. Jag vill få tag i dem. Snabbt.
- Det är upptaget. Gå vidare. - Kom till rätta. Vi är snart tillbaka!
- Vem var det? - Han är avdelningsansvarig.
Snälla!
Snälla! Stanna!
Stanna!
- Snälla, vänta! - Ursäkta mig! Vänta!
- Jag är ledsen. Ni måste gå tillbaka. - Ursäkta mig. Lyssna.
Vi har en man med ett skadat ben och han behöver vård.
Han har en infektion och behöver antibiotika.
Jag kan inte låta dig gå. Var vänlig och vänd.
Jag försöker bara be om lite hjälp.
- Gå tillbaka för helvete! Jag skjuter. - Det här är löjligt.
- Jag har en sjuk man här. - Det kommer inte att fungera.
Jag räknar till tre och går du inte tillbaka så skjuter jag dig!
Kan ni prata med er ledare?
- Ett! - Du måste skoja.
- Två! - Det här är vansinne!
- Pratar ni med er ledare? - Tre! Jag skjuter dig!
Vi går!
- Tack, Gud. - Det här är löjligt!
Glöm det bara. De kommer inte...
Jag kan inte fatta det här.
Varje avdelning är utrustad med en telefon...
-för kommunikation med utsidan. Den är endast till för nödsamtal.
Ta den. Försök.
- Finns det nåt kaffe här? - Finns det nån extra mat därborta?
Jag har inget.
- Det andra bordet behöver mer. - Jag har nog en extra fruktbägare.
- Kan det andra bordet få lite? - Nån som har en kniv?
- En kniv? - Eller en gaffel?
Jag har en kniv.
- Vill du låna min? - Jag väntar, du då?
- Vi kan dela. - Inga problem.
Jag är fortfarande nyfiken på vad som hände den där tjejen.
Det var en tjej, på 1806.
Skrikande. Naken, förutom de här solglasögonen.
- Naken? Blev hon blind? - Ja. Det var hon som smittade mig.
- Är din frukt god? - Ja.
Ja, jag lämnar ett meddelande.
Det lyder: Varför finns det ett nödnummer om ingen svarar där?
Vi har en situation här på avdelningen.
Tydligen har ni missat det, för vi inte har tillräckligt med mat.
Det finns även en efterfrågan från gårdagen efter sjukvårdsutrustning.
Jag hoppas ni får meddelandet innan middag.
Det kommer sex till!
Nummer fem: Säkerhetsvakt på ett hotell.
- Nummer sex: Ingenjör. - Receptionist hos en ögonspecialist.
- Jag känner igen din röst. - Herregud, var är du?
Jag är sju, jag glömde säga sju.
Gick det bra? Jag har dig.
Vänster, gå till vänster. Och rakt. Rakt.
Fortsätt gå.
- Behöver du hjälp? - Nej. Jag fixar det. Så där.
Först av allt vill jag välkomna de nya.
Vi är avdelning ett.
Det är några saker jag vill diskutera.
Vi har ett rep som kopplar samman alla avdelningar.
Det är en uppfinning av min fru. Vi kan tacka henne för det.
En annan punkt är toaletterna. De är fullkomligt avskyvärda.
Jag kommer behöva en grupp som kollar vad som pågår där.
Jag gillar den varma känslan i ansiktet.
Lukten också.
Du brukade gilla det.
Minns du nyår när vi gick på "The Shrine"?
Det var massor av folk i kön.
Det var kallt.
Festelden var i närheten av kön.
När vi kom nära den-
-värmdes våra kroppar på ena sidan.
Det kändes skönt!
Vi kände inte varandra så väl då.
Och så...
Jag vill inte höra.
Varför?
Jag kan inte låtsas.
Det finns ingen tvål.
Jag antar att det är bättre än inget.
- Hörde ni det? - Vad?
- Nån säng härinne? - Nej.
Hallå.
Råkar ni ha en extra säng i salen?
Jag har en radio.
Det finns inte lika många kanaler som förr.
Men jag tror, om ni insisterar... att jag kan ge er en uppdatering.
- Vi sparar åtminstone på batterierna. - Ja, tack.
De första 24 timmarna fanns det hundratals fall, säger ryktet.
Alla likadana. Ingen smärta. Ett vitt hav.
Regeringens gensvar, var som ni vet, avgörande.
Det första genom att reda sig med karantäner.
Men att ta i bruk de här sanatoriumen blev inte bra för relationen med folket.
Vi gör en stor internationell konferens med ögonspecialister och neurologer.
- Vi vet ännu inte om det här är... - Och sen utsattes dagligen-
-den hjälplösa tittande allmänheten för seminarier och rundabordskonferenser-
-med specialister från hela världen som tillkännagav sin allmänna ignorans.
...som publicerades i "lnfectious Disease lnternational"...
Hur förhastat pratet om botemedel var.
Hur mycket mer forskning som behövdes, och mer finansiering.
En punkt som åtminstone en gång var dramatiskt illustrerat.
Herregud! Jag har blivit blind!
Hjälp mig! Hjälp mig, nån!
Nån!
- Fan! Nej, nej! - Ta ut honom härifrån!
Veckor passerade, och med tiden, och det ständiga döljandet-
-tröttades staden tillbaka till arbete.
Omedvetna om bevisen omkring dem att sjukdomen var immun mot byråkratin.
Sluta. Sluta kämpa emot.
Vägarna och trafiken då?
Kaos, som vanligt.
Men sen rapporterades en bussolycka med 23 dödsoffer.
Samma dag kolliderade två flygplan.
Ingen kunde säga om sjukdomen var orsaken till olyckorna.
Men folk var vettskrämda. Och vare sig paniken spred blindheten...
...eller blindheten spred paniken, så mångdubblades dödsoffren.
Folk bestämde sig för att stanna hemma. Och trafikproblemen löstes.
Mina medborgare, vänner, supportrar.
Liksom många av er, har jag blivit blind.
Kanske behöver vi lite musik trots allt.
Låt det vara.
Och under hela låtens längd...
...sjönk "Det blinda kungariket" tillbaka till tonerna från en AM radio.
Man kan bara föreställa sig de lutande huvudena, de vida ögonen, tårarna.
Varför frågar de, var det tårar av glädje eller sorg?
Glädje och sorg är inte som olja och vatten.
De samexisterar.
Damer och herrar, jag vill att ni följer min röst.
Kom mot min röst, och akta er för var ni trampar.
- Rakt fram. - Vad var det jag varnade er för?
- Knuffas inte! - Till höger.
Nummer 12: Vid försök att lämna lokalen blir man tillrättavisad.
Hallå? Ursäkta mig! Sir?
Kan ni guida oss, tack? Sir?
- Stanna i kön. - Snälla?
- Stanna i kön, lille man. - Hallå? Ursäkta mig, sir?
Nån?
- Vi behöver lite guidning. - Stanna i kön.
Fan.
Lystring. Skyffeln ni begärde finns på gården.
Välj en person som kommer och hämtar den. En person!
Var är den?
Rakt fram. Kom den här vägen.
Okej, bra. Det går bra. Nästa är marken.
Fortsätt komma. Varmare.
Kallare. Stanna.
Vänd dig åt höger.
Bra! Gå nu framåt.
Varmare. Varmare, kallare. Stanna.
Sväng nu höger igen.
Ja. Så ja. Bra.
Väldigt bra. Fortsätt nu framåt.
Gå framåt.
Bra, varmare, kallare, kallare. Stanna, stanna.
Kallare! Kallare!
Såg du det, sergeant? Såg du?
De blinda anpassar sig snabbt.
Avdelning tre? Tre nykomlingar sköts ner av vakterna idag.
Jag tror att den bästa lösningen är att-
-varje avdelning tar en kropp, turas om med skyffeln-
-och begraver sin egen del av kropparna. - Vad menar du med vår del?
De är inte våra.
Vissa av dem hade troligen kommit hit.
Efter att de blivit avvisade från er. Som jag blev.
Vår avdelning är full.
Samma här.
Då är vi alla i samma läge, inte sant?
Lyssna...
Jag vill inte bråka. Jag vill bara få dem begravda.
Mest rättvist är om vi tar varsin. Då blir jobbet snabbt avklarat.
Bra.
Sen är det matransoneringen.
Det verkar som att en av avdelningarna tar mer än de har rätt till.
Jag föreslår att vi sätter ihop en slags kommitté-
-med representanter från varje avdelning...
Vem fan är du?
Ursäkta mig?
Ja, vem tror du att du är? Ger alla dessa order.
Jag är den valda representanten från avdelning ett.
Ni borde välja en egen. Annars kommer vi vara på varandra konstant.
- Du vill prata med vår ledare, eller? - Det stämmer.
Som ett diplomatiskt uppdrag, förhandling, inte sant?
Här har vi ett monarkiskt system.
Och härmed förklarar jag mig själv som kung av avdelning tre.
Länge leve kungen!
- Några invändningar? - Länge leve kungen.
I mitt första uttalande förklarar jag att alla i avdelning tre-
-äter middag innan vi tänker på att få eller begrava några döda.
Så, ät. Kom igen, ät. Oroa er inte.
Du kan inte sova sådär. Du är smutsig. Ge mig kläderna.
Jag tvättar dem imorgon.
Sov nu.
Hur mår du?
De vet inte hur det här är. Man måste se det för att tro på det.
Vill man ha nåt gjort, så måste man göra det själv.
Försök att sova lite.
Du är så varm.
- Jag vet att du kan se. - Nej, det kan jag inte.
- Varför du tror det. - Ljug inte. Du litar på mig, va?
Varför berättar du inte sanningen då?
Man kan inte lita på en tjuv, va?
Jag har en hemlighet också. Vet du vad? Jag är smart.
Blindheten gör att jag tänker bättre.
Jag har massor att bidra med.
Jag är ledsen för att vara en sån börda.
Jag klarar inte det här.
Lägg dig och sov lite.
Vad är klockan?
Vad?
Vad är det? Har du förlorat synen?
Jag har glömt att dra upp min klocka.
Era jävlar... Har ni smärtor?
- Se på mig! - Hörde du det?
Jag kollar det.
- Era jävlar! - Vad är det för jävla låt?
- Den är kass. - Du är kass.
Strunt samma.
Jävlar!
- Fick du honom? - Blod!
Det finns blod där, backa! Det kan vara infekterat, backa!
Sarge kommer att döda mig.
- Är det rätt att göra så här? - Ja.
Han sa att han visste att jag kunde se.
- Och jag gjorde inget. - Du gjorde allt du kunde.
- Jag måste berätta för dem. - Och sen vad?
- Bli deras slav? Det är illa som det är. - Jag skulle kunna hjälpa till.
Nej, jag pratar inte om dig. Jag pratar om oss. Oss!
Vad?
Du klär på mig, badar mig, torkar mitt arsle.
Det är jobbigt nog att tänka på dig som...
- Som...vad? - Som en fru.
Istället för min mor. Eller en sköterska.
Du får nog vänja dig vid det, eller hur? För att...
...jag har inget val.
Du har rätt, jag vänjer mig. Jag antar att jag måste vänja mig.
Berätta det inte för nån!
- Kom igen! - Lystring! Lystring!
Regeringen beklagar att de är tvungna att med...
Dra åt helvete!
Lystring! Lystring! Lystring!
Det är det sista vi hör från den jäveln.
Vi tar över den här skithålan nu. Jag är kungen av avdelning tre.
Det kommer att bli massor av förändringar här.
Nummer ett:
Vill ni äta, måste ni betala för det.
Och det var väl allt, tror jag.
Och nu, för vår "grand finale"...
...en liten låt som kommer från djupet av mitt hjärta.
Och den går nåt sånt här:
- Jag stänger av den. - Nej, nej!
Sluta knuffas!
Håll käften!
Håll käften! Annars så skjuter jag tills nån blir träffad.
Gud, vad ni blinda är dumma.
Skrika och gråta som barn. Jag skäms över att vara en av er!
Avdelning tre ansvarar för maten nu. Som i en affär!
Som i den riktiga världen, vaktas lagret. Tänk inte ens på att göra inbott.
- Hur ska vi betala för det? - Ursäkta mig. Bad jag om några frågor?
Han menar att ni ska förklara reglerna. Vad vill ni att vi ska göra?
Ska vi komma en i taget, eller alla på en gång.
- Håll käften, sa han! - Okej. Jag ska berätta!
Vi ska stapla maten, och sen får ni reda på reglerna.
Gå tillbaka nu, och ha pengarna redo.
- Du vet att vi inte har några pengar! - Ta vad du har då, damen!
- Skjut henne nu. En mindre att mata. - Om jag såg, skulle hon redan vara död.
Nu. Juveler, damen.
Till exempel, klockor, elektriskt skit. Vad som helst, som vi kan vilja ha.
- Ursäkta mig? Vad kostar en måltid? - Det är... Jag vet inte!
Samla ihop era saker, så får ni reda på vad ni förtjänar.
Göm nu inget! Förstått? Sätt fart!
Damen? Damen! Jag glömmer aldrig din röst.
Och jag glömmer aldrig ditt ansikte.
Vad i... Vad i helvete?
Fan.
- Det här är fel. - Vad kan vi göra?
- Vi kan hålla ihop och bara säga "nej." - Vi kommer att hålla ihop.
Jag ger inte bort mina saker för att en nigger säger det.
Vi vet inte vad han är för ras.
- Jag kan höra det på hans röst. - Dra åt helvete.
- Vilka är de här människorna? - Vi behöver inte göra allt de säger!
Vi behöver inte backa undan! Vi kan stå emot dem!
Vi har inget val. De har ett vapen, en pistol.
- De kan ju inte skjuta oss alla! - Precis!
- Dödas en av oss, är det en för mycket! - Jag samlar in värdesaker!
Ni behöver lämna nåt ifall ni inte vill. Men tro inte att ni äter på vår bekostnad.
- Här. - Jag har inget.
Oroa dig inte. Jag blir som din mamma? Jag betalar för oss båda.
- Om man inte har nåt då? - Det är bara juveler.
Vi har ändå ingen användning av det här. Var och en ger allt efter vad de har.
- Bäst att de kommer med maten. - Varför gör vi det här?